2.+Crònica+en+prosa

__Tastet inicial __(Mar Cercós) No hi ha res com iniciar una ruta literària omplint primer la panxa, unes bones tapetes al bar de la platja ens encoratgen a poder llegir el que duem encomanat. Tinc el cuquet nerviós a l'estomàc, ara ple, però que m'acompanya els primers minuts de la trobada. Després sento que ens trobem entre amics i que la inèrcia d'aquesta sensació farà la resta Passa l'estona, els companys van recitant, el sol ens acompanya i també el vent al qual no sabem posar-li nom. Caminem segurament per llocs on devien aturar-se els autors a contemplar el mar. El vent fort fa que ens encerclem per escoltar la Isaura, l'Assumpció ens fa un regal a tots i de pas fa callar tot un balneari, l'Isma ens fa baixar la mirada cap a la sorra per trobar-hi petxines, la Susanna ens enganxa amb l'Apel·les Mestres, la seva força, energia i la frase "n'hi ha que s'ofeguen fora de l'aigua...", la Marta ens detura amb la seva lectura al passeig, l'Oriol ens parla d'imatges del passat, l'Ikram m'anima a descobrir Verdaguer...l'Avi Xena, el magnolier, en Picasso i la Mariona que posa la cirereta al pastís, una conclusió clara però no per això menys emotiva.

__Variacions d'un mateix tema... 1a parada: la no estació de Caldetes __(Joana Àlvarez) Bufa, són les 15.55 h i encara som en una guingueta del costat de l'hotel Colom. Paguem d'una revolada i ens acomiadem del cambrer, que ens saluda amb complaença, potser perquè veu com s'acosta l'acabament la seva jornada laboral. Més val que ens afanyem o encara farem salat! Hem quedat a l'estació de tren de Caldetes, però ara resulta que l'indret ha quedat amagat rere pols i gegants de ferro... On es deuen haver ficat? Divisem en "les altures" un grupúscul d'individus bellament abillats amb vestidures esportives. Evidentment, es tracta d'una colla de lletraferits provinents de diversos indrets de Catalunya: Sant Feliu, Girona, Banyoles, Sabadell, Reus, Mataró, Barcelona...

__Inici de recorregut __ Una vegada esdevingut l'encontre de tots els participants de la ruta, cal iniciar el camí. El Llorenç Soldevila, acompanyat de la infatigable i omnipresent Glòria Bordons, avança amb pas ferm cap al primer punt de lectura: davant del monument de Maragall. Allà, malgrat la remor del vent, la Isaura Abella ens regala una lectura apassionada del poema "Anno MCMVIII. Caldes d'Estrac". Ha estat la primera de sortir a escena i amb prou feines ha pogut introduir-nos el poema: som massa impacients i no volem cedir-li la paraula tan fàcilment.

En acabar la lectura, ens sentim més propers a Maragall, de la paraula viva. I aquesta paraula sembla que hagi pres forma de punt de llibre! Sí, sí, de la bossa de l'Assumpció Tor n'han aparegut més d'una vintena, tots il·luminats amb la cura i la paciència que demana qualsevol feina artesana. Entre incredulitat i admiració ens anem acostant a la platja per escoltar la veu potent de l'Ismael, que ha de lluitar contra els crits de la ventada i els nostres ulls riallers, que volen escapar-se per cercar en l'arena "les blanques petxines" de què parla Maragall. 

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Les inclemències d'un vent, com a mínim, eixordador han fet que ens hàgim hagut de refugiar dins del renovat cafè de l'hotel Colom. No hi ha espai per al repòs i les notes d'un fil musical difícilment agradós malden per arrabassar el protagonisme a la Nausica de l'Assumpció, que presideix un racó de la sala. Lectura impecable: dicció, to, velocitat. Una vegada més, l'Assumpció ha demostrat el seu "do de llengües".

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Ep, però si falta <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">gent? A qui li toca recitar? on és la Susanna?
 * ===** Crònica d'una conductora esmaperduda i corpresa (Susanna Tercero) **===

<span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Hi havia una vegada un grup de xiquets i de xiquetes que un bon dia decidiren anar a Caldetes. El camí d'anada era pla, fins que un peatge ens aturà. Un dels acompanyats preguntà: -Què fem aquí aturats? <span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">I la conductora respongué: -noi, som catalans, no te n'has adonat? Paguem //pa'quí//, paguem //pa'llà// ! Així, doncs, un cop pagat, el viatge es tornà a encetar (ai!, un altre peatge vindrà!). <span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">El camí començà a espantar: cotxes amunt i avall, mòbils ardents en orelles de conductores novells, que no pretenien la velocitat del vent! -On són els Mossos per aturar la presumpta delinqüent? -ens preguntàrem insistentment.

<span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">El camí es féu un xic llarg, si no que li ho preguntin a Sant Vicenç de Montalt, amb carrers imperials i pendents pronunciats. Gràcies a l'amabilitat d'una santvicentina, arribàrem a la riba del mar passant pel camí Ral, <span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">que ens evocaren carros d'una època immemorial.

<span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Eureka! els xiquets i les xiquetes, el jove i la joveneta... els vam veure del passeig estant. Semblaven feliços, què ens havíem perdut, pobres infeliços?! Ah, el nostre baríton acabà de recitar. Segur que amb una veu potent, l'Isma lluità contra el vent, segons que contaren les xiquetes en aquella estoneta. També ens digueren, perquè recordeu que nosaltres no hi érem, que l'Assumpció sorprengué amb un punt de llibre molt ben fet. Gràcies pel detall i pel temps esmerçat!

<span style="font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Per avui ja n'hi ha prou, que haig de corregir un munt de paperots! No us entristiu que continuarem amb aquest protocol. || = **Hotels, casinos i cabanyes (Marta Bosch)** =

Em fascinen els guixots al marge i la lletra petita, aquelles coses que no escriuen la història ortodoxa però que, probablement, són la història. No ho puc evitar. Per això, m’encanta saber que Joan Maragall anava a buscar gallines per Caldes d’Estrac per alimentar la patuleia que corria per casa, però que també s’alimentava de visites a establiments altius, com ara l’Hotel Colon, nascut l’any 1881.

A finals del XIX, Caldes d’Estrac es posa de moda. És la rica burgesia de Barcelona qui la hi posa ja que s’estén el costum de passar els estius fora de casa. La proximitat geogràfica amb la capital catalana i les aigües termals del municipi li augmenten el prestigi. En el context de la Febre d’Or són molts els que hi fixen la residència. Aristòcrates, polítics, diplomàtics, ‘americanos’ i literats, com ara Apel·les Mestres, Mossèn Cinto Verdaguer o Joan Maragall.

Un dia d’abril de l’any 2011, en el context de la societat postindustrial, un grup d’estudiants d’un màster ens endinsem al nou Hotel Colon. Volem arrecerar-nos del vent. El guia ha demanat permís i ens l’han concedit, tot i que no fem cap bany d’hidromassatge ni tractament amb xocolata. Entrem al bar. No prenem ni un trist tallat. Tot i això, el cambrer ens somriu des de la distància. No deixa de mirar-nos. Té curiositat però no és invasiu. M’agradaria parlar amb el director de l’hotel i demanar-li que li apugi el sou. Té la lliçó del tracte amb el client ben apresa. És clar que, per invasius, nosaltres. Hi ha tres joves que miren fotos i criden molt, massa. Surten del bar. Beneïda llei antitabac! Sóc la invasora però m’alegro d’haver guanyat la guerra. Hauria de tenir un conflicte moral?

Tant és. En Llorenç Soldevila i l’Assumpció Tor ja són a punt per llegir el diàleg entre Nausica i Ulisses, situada en el moment que ell arriba a la platja de l’illa. Ella i les seves amigues el troben. Es teixeix la conversa entre els dos protagonistes, desproveïda de temors i farcida de dignitat, honestedat, bondat i amor. “Jo só aquell que rodant va per la terra i per la mar, passant treballs en busca del bon camí per retornar a la dolça Pàtria enyorada.” No som a la platja perquè fa massa vent i sona una música //chillout// emprenyadora. Però el moment és prou màgic. El cambrer no deixa d’escoltar. Somriu. És lluny. Potser no entén el que diem ni tampoc el que passa, però capta les ones sonores amables. Suficient.

Sortim, agraïts, de l’hotel. Agraïm també la ventada que ens saluda a la sortida. Una escenografia més viva, universal i inclusiva que la que ens ha acompanyat al mateix hotel on es refugiaven les elits de finals del XIX i inicis del XX. Set anys després de la mort de Joan Maragall, el Colon es convertia en un casino per a aquestes patums, una circumstància que feia guanyar punts a la població del Maresme en el duel Sitges-Caldetes. La nova burgesia industrial de Barcelona, Sabadell i Terrassa construïa mansions modernistes i noucentistes al Passeig dels Anglesos, des d’on sovint Maragall havia mirat el mar.



Imatge extreta del web //artsilletres.org//

Llavors, el Casino Colon posava el vessant prosaic al municipi que el grup d’estudiants del màster recorrem carregats de poesia. Hi circulava un ferrocarril anomenat la "Fletxa d'Or", que anava directe de Barcelona a Caldetes i, fins i tot, hi havia un petit camp d’aviació per transportar jugadors. Caldes era la Niça catalana i algú amb somnis napoleònics ja planejava un gran hotel casino i, de retruc, un creixement espaterrant per al municipi. Però el 1924 arriba Primo de Rivera i, amb la prohibició del joc, marca el final d’una etapa.

Però el Colon encara existeix, i la poesia i la prosa, també. Després de recitar el Pi d’Estrac al Parc de can Muntanyà un grup reduït d’estudiants del màster decideix desbocar-se i apropar-se a una cabanya propera. És de fusta. Austera però sòlida. Sembla el refugi de nits de festa i confidències. És dalt un petit turonet. M’imagino un jardiner de Caldetes, a finals del XIX, que treballa per als rics forasters i que es fuma un cigarret acabada la jornada laboral. Qui el paga dins el Colon, ell fora, enfilat al turonet. De fet, no m’ho imagino, però la referència serveix -ara que escric- per reblar la història.

En aquell moment, en l’únic que realment penso és en la decepció que vaig tenir quan al viatge a Mallorca de final de curs de 8è d’EGB ens van portar a veure el pi de Formentor. Minuts de carretera feixuga per veure un pi (un pi!) abocat al mar. Un moment prosaic que la memòria converteix en poètic. Us asseguro que si fos Joan Maragall o Miquel Costa-Llobera faria un poema al lledoner del costat de la Fundació Palau. Això sí que és un arbre! Però, sisplau, no escampeu per Banyoles que no vaig saber reconèixer-lo. La meva honorabilitat es devaluaria fatalment.

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Esmaperduda, potser sí, però la protagonista de la següent lectura ha aparegut com per art d'encanteri... <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">I davan t d'un bot solitari, la Susanna rememora la figura d'Apel·les Mestres i ens elucida els mots foscos dels versos que declama per tal que no fem part de "los que es neguen fora de l'aiga". Objectiu assolit: //marfuges// o //llibant// han passat a enriquir el nostre glossari particular. Les paraules emocionen i no caldria gaire per empènyer el bot a l'aigua i deixar-nos portar per l'onatge, en aquesta mediterrània que //"al capdevall és gran, és meva, és teva, de ningú i de tothom..."//

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">

__<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">La ruta continua (Assumpció Tor) __

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">El temps s'escurça i la ruta ens encamina cap al Passeig dels Anglesos... Encara ressona la veu suau de la Susanna mentre busquem la cara a mar de la que fou la casa de <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">M aragall en un indret privilegiat, cara a la platja i, seguint el to pausat i enèrgic de la Marta perseguim amb els ulls aquella //**mar brava, mar verda,mar escumejanta!**// <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">La curiostat pel nom del passeig i la seva ressonança ens ve de la mà de Josep Pla que li fa companyia a Maragall quan des de les pàgines de //Viatge a la Catalunya vella// ens recorda com Caldetes va esdevenir un centre neuràlgic de l'estiueig de les famílies benestants barcelonines i de la resta de contrades catalanes, però no només d'aquest àmbit geogràfic, sinó que els seus lligams amb la nova indústria que desenvolupa el país i els contactes amb l'altre costat de l'oceà portaren gent de nomenada que arribava a la nova "Nissa" buscant el repòs i deixant que una natura neta, de tibantor jovenívola, lluent i exquisida, els embolcallés en les hores de la canícula i els acompanyés amb un vent suau a l'hora del passeig, cap al capvespre d'estiu. <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">I així, deixant-nos portar nosaltres també per una lleugera somnolència fem camí cap al carrer de la Pau tot buscant l'altra façana de la casa de l'insigne escriptor.Tanmateix veiem, no sens una mica de pena, que no hi ha ni un trist rètol recordatòri de qui comença a ser una miqueta més el nostre Joan. Ep!, no defallim, l'Oriol ràpidament i posant-hi el cor ens farà un recorregut gràfic d'aquelles estades del poeta. Del primer calaix del bufet n'ha tret l'àlbum de fotos i tot passant-les de mà en mà acompanyarem al poeta mentre reprèn la traducció de Novalis tot veient les criatures que juguen i corren per la platja mentre les seves mares es protegeixen la pell amb els seus para-sols de puntes.

__<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Continuem sumant paraules i paisatge __

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">I així, amb l'olor de la sal que ens ha impregnat el cor, avancem cap al Parc de can Muntanyà...i oh! déus de l'Olimp! passem per sota d'un enorme lledoner o, dit d'altra manera d'un //Celtis australis...// <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">- d'un queeeeè? <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">- sí, dona, d'aquell arbre que fa lledons. <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">- ahhh! <span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">





** Parc de Can Muntanyà ** (Mariona Barnils)

<span style="color: #943634; display: block; font-family: 'Comic Sans MS'; font-size: 12pt; line-height: normal; margin: 0cm 0cm 0pt; text-align: justify;">Iniciem la pujada cap al **Parc de Can Muntanyà** que està situat a la falda sud del Puig Castellar per seguir la nostra ruta literària. <span style="color: #943634; display: block; font-family: 'Comic Sans MS'; font-size: 12pt; line-height: normal; margin: 0cm 0cm 0pt; text-align: justify;">El parc era antigament el jardí de la casa d’Adolfo Montañá, natural de Granollers que, en tornar de Cuba (aproximadament el 1934) va comprar aquests terrenys al centre de Caldes per a construir-se una luxosa casa. El parc presenta una vegetació especialment mediterrània amb espècies vegetals com ara mimoses, lliris, rosers i geranis; plantes medicinals com la farigola, el romaní i l’eucaliptus; arbres fruiters com tarongers i llimoners i per últim pins, avets i xipresos. <span style="color: #943634; display: block; font-family: 'Comic Sans MS'; font-size: 12pt; line-height: normal; margin: 0cm 0cm 0pt; text-align: justify;">Ens aturem a la pèrgola amb vistes al mar per gaudir de la lectura i corresponent explicació de “//Vora la mar//” per l’Ikram. Tot seguit, seguim la pujada pel parc i passem per una petita bassa amb espècies autòctones de tal manera que arribem a un balcó per realitzar la lectura al costat d’”//El pi d’Estrac//” per la Mireia. Des d’aquest indret, més enlairats i protegits pels pins, gaudim de la panoràmica de Caldetes des d’on podem veure alguna de les cases emblemàtiques del S. XIX tals com **Can Nadal** que es va construir com a residència d’estiueig de Joaquim Maria Nadal, periodista i cronista oficial de Barcelona i secretari de Francesc Cambó. Des d’aquest balcó també podem veure Can Gili i Can Bastos. <span style="color: #943634; display: block; font-family: 'Comic Sans MS'; font-size: 12pt; line-height: normal; margin: 0cm 0cm 0pt; text-align: justify;">Si seguim pujant pel parc arribaríem a la Torre dels Encantats (S. XIII), una de les tres torres de guaita que formen part de Caldetes i que les trobem al llarg del litoral català. Aquestes torres van ser construïdes pels ciutadans per defensar-se de les incursions dels corsaris turcs o barbarescs i dels pirates. <span style="color: #943634; font-family: 'Comic Sans MS'; font-size: 12pt; line-height: normal; margin: 0cm 0cm 0pt;">Un cop finalitzada la caminada pel Parc de Can Muntanyà iniciem la baixada cap a la Capella del Remei.





__<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">La Fundació Palau i Fabre __<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">(Mireia Trull)

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Per acabar la nostra ruta literària, què millor que la Fundació Palau i Fabre?

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Josep Palau i Fabre, Barcelona 1917 - 2008, fou poeta, dramaturg, contista i assagista que, a més, és considerat un dels estudiosos més prestigiosos de Picasso, de qui també fou amic.

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Palau va decidir un dia fer una visita a Caldes d'Estrac perquè volia conèixer el poble on van viure durant un temps dos dels escriptors més importants del nostre país: Verdaguer i Maragall.

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Ja feia temps que cercava una seu per a la fundació que volia crear, on s'havia de guardar el seu fons artístic i documental, amb l'objectiu de conservar-lo, difondre'l i exhibir-lo, i va pensar en aquest poble que tant li havia agradat i que ja havia cridat l'atenció de dos personatges que ell admirava.

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">El mateix dia, després de prendre un bany a la platja de Caldes, va seguir riera amunt fins arribar a l'Ajuntamnet on, com un visitant més, va dir que volia parlar amb l'alcalde. Aquest es va entusiasmar amb la idea i, al maig del 2003 s'inaugurava la Fundació.

<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive;">Així doncs, és en el jardí d'aquest espai, a prop del magnolier, on la Joana i la Sílvia ens van recitar "La dama de les magnòlies", i on després, tot visitant l'exposició, la Patrícia i la Carlota ens van llegir el "Primer Picasso".... per acabar a la sala de reunions, amb la lectura del nostre estimat "Lo gafarró", per part d ela Núria i la Laia i, com no, amb la lectura final del "Cant Espiritual" de Palau i Fabre.

<span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">

<span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">**Una ruta literària per Caldetes (Isaura)**

“<span style="font-family: Arial,sans-serif;">Dia vint-i-novè d'abril, Caldes d'Estrac, a mitja tarda. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Cel pur,aire imponent, mar moguda i dolça. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">El sol brilla pertot i, de sobte s'amaga... <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Jo, en memòria d'aquella princeseta <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">que amb fresques mans i de bon cor Ulisses...”

<span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Faig el que puc i davant el monument a Maragall, un bon lloc escollit per a llegir la introducció a la tragèdia Nausica, intento recitar tant clar com la remor del mar i el vent em deixen... <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Dreta, davant els meus companys que, impacients esperen orelles obertes, mirada fixa... <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Sóc la primera, començo sense aturar-me... és tant bonica, tant romàntica! Ens trasllada a un altre món, a l'antiguitat, on Homer, també des d'un racó d'alguna platja es va inspirar i va crear aquesta obra èpica tant fantàstica!

<span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Però ara, parlem d'Homer i l'Odissea, contextualitzem l'obra. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Al contrari d'altres mitologies, l'homèrica està centrada en els herois més que en els Déus. Homer era considerat pels mateixos grecs com l'educador de Grècia, i la seva influència no solament es va deixar sentir al llarg de tota l' antiguitat clàssica sinó que també s'ha perllongat a l'edat moderna. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">L'Odissea presenta una narració de diverses trames. El seu protagonista és Ulisses, que després de lluitar a Troia, pateix moltes vicissituds abans de tornar a la seva pàtria. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Els Cants IV-VIII parlen d' Ulisses, retingut durant set anys a l'illa de la nimfa Calipso i Zeus el va deixar lliure i se'n va anar amb una bassa. Però va naufragar i va arribar a les costes dels feacis on el va trobar la princesa Nausica. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">Per què ens arriben tant endins els poemes homèrics? Doncs perquè la claredat es deu a l'origen oral dels poemes, la tècnica d'anunciar allò que ha de passar i intercalar tot un seguit d'episodis que en retardin el compliment i donar suspens a la narració, els símils també serveixen per acostar-se al públic (ex. comparar un heroi amb lluita amb un lleó...) i finalment que els escenaris siguin tant variats. <span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">L'Odissea (“viatge d'aventures”) és un dels poemes que ha influenciat més a poetes, com ho va fer també amb Maragall.

<span style="font-family: Arial,sans-serif; margin-bottom: 0cm;">I “un viatge ple d'aventures “ o una agradable estada amb bona companyia és el que ens esperava aquella tarda a Caldetes.

La visita la vam començar davant el bust de Joan Maragall.El vent era força intens i això dificultava que la meva veu costés d’arribar a tothom i vaig haver de fer un gran esforç i posar tota la intensitat i pasió al llegir Nausica perquè les persones que m’escoltaven en podessin gaudir. En acabar, l’Assumpció ens va donar una gran sorpresa, un punt de llibre que havia creat ella mateixa en el que hi havia un dibuix pintat amb aquarel·les d’una escena grega i escrit un fragmenr de Nausica. A mi em va fer molta il·lusió i vaig trobar que era un detall molt original per a tots nosaltres. Seguidament vam anar a la platja. El vent i la seva remor cada cop era més intensa. L’Ismael, amb seriositat i rigor ens va explicar els contrastos del text en prosa d’en Verdaguer. espentinats, mig ensordits vam entrar al Balneari Colon i, la veritat ho vam agraïr. El fet d’entrar al Balneari va ser un toc imprevist de la ruta. En Llorenç i l’Assumpció ens van deleitar amb la continuació de Nausica i la seva trobada amb Ulises a la platja. Hi havia música suau de fons i, descansant, vam gaudir de la lectura. En sortir de l’Hotel vam tornar a la platja i al voltant d’una barca la Susana ens va llegir Apel·les Mestres, que va estar llargues temporades a Caldetes mentre el seu pare que era arquitecte construia una casa. L’anècdota del moment, a banda de l’indret , va ser el parlar i aclarir certs mots com: margufs (tribulacions), llibant (corda fluixa), hissa (aixeca)... A la platja dels Anglesos la Marta ens va llegir Maragall d’esquenes al mar i davant de casa seva des d’on Maragall va escriure aquests poemes tot mirant-lo. El poema el va escriure el mes de Maig i té l’originalitat dels adjectius encadenats: "torres tancades, passeig desert, pinedes a la platja, vent de Garbí..."
 * Un petit resum de la ruta. Les meves impressions (Isaura)**